KINA LANSERAR ETTBARNSPOLITIKEN
ETTBARNSPOLITIKEN SKRIVS IN I KINAS KONSTITUTION
2015 CHINA UPPHÄVER ETTBARNSPOLITIKEN
DAGEN DÅ KINAS ETTBARNSPOLITIK UPPHÖRDE KUNGJORDE KOMMUNISTPARIET
ATT ETTBARNSPOLITIKEN HADE GJORT LANDET MÄKTIGARE,
FOLKET VÄLMÅENDE OCH VÄRLDEN MER FRIDFULL.
Jag föddes i Kina år 1985,
i en tid då Kinas befolkningskris skapade rubriker i hela världen.
Det finns mer än en miljard kineser.
Den siffran är mer än något annat
i centrum av landets stora ekonomiska problem.
Om Kinas familjer, till mitten av nästa århundrade,
har i genomsnitt tre barn, kommer svält att utbryta.
Men med ett barn per familj fördubblas levnadsstandarden.
I ett desperat försök att kontrollera befolkningen
har familjer begränsats till endast ett barn.
Myndigheterna använder böter, ekonomiska incitament och propaganda.
I hela landet syns annonstavlor som denna.
De har en lång väg att gå.
Sex år innan jag föddes
lanserade Kina sin ettbarnspolitik.
Under min uppväxt såg man påminnelserna överallt.
De var målade på väggarna, upptryckta på spelkort,
kalendrar,
tändsticksaskar,
förpackningar och affischer.
Samtliga smälte in i bakgrunden av livet i Kina.
Jag tänkte aldrig på vad det innebar för mig, eller någon annan,
tills jag fick veta att jag skulle bli mamma.
Vår bebis föddes sju veckor för tidigt.
Jag var inte förberedd.
Direkt efter att han fötts tog sjuksköterskorna honom.
Separationen och rädslan var traumatisk.
Tolv dagar senare fick jag äntligen ta med honom hem.
Detta är mammas hår.
Att bli mamma kändes som att föda mina minnen.
En våg av minnen från min barndom kom tillbaka.
Jag tänkte på mina föräldrar och det namn de gav mig.
De valde namnet Nanfu innan jag föddes.
Nan betyder "man", och fu betyder "pelare".
MAN PELARE
De hoppades på en pojke som skulle bli familjens pelare.
När jag föddes som flicka
döpte de mig ändå till Nanfu
i hopp om att jag skulle bli stark som en man.
Jag minns plakaten som myndigheterna hängde upp
på dörrarna i min by varje år
som visade familjernas åtagande till kommunistpartiets värderingar.
Varje plakat var dekorerat med stjärnor
som visade hur väl familjen skötte sig
inklusive en stjärna om familjen inte hade fler än ett barn.
Vår familj fick aldrig den stjärnan.
Jag skickades till högstadiet i staden
eftersom vår by bara hade ett låg- och mellanstadium.
De flesta barnen i staden kom från enbarnsfamiljer.
När andra fick veta att jag hade en bror
blev jag generad,
som om det var fel av vår familj att ha ett andra barn.
BYN WANG/JIANGXI-PROVISEN MIN HEMSTAD
Hur kunde ni skaffa min yngre bror under ettbarnspolitiken?
Vi bor på landsbygden. Där fick folk ha två barn.
Men det måste vara fem år mellan barnen.
Därför är du fem år äldre än din bror.
Därför kunde vi få två barn.
Tittar du på mormor?
Mormor berättar om mammas födsel.
Ettbarnspolitiken var mycket strikt.
Jag såg flera hem rivas...
MIN MAMMA
...när familjer motsatte sig påtvingad sterilisering.
De slet av taket på husen.
På den tiden var könsultraljud inte tillåtna.
När jag skulle föda din bror
satte din mormor en bambukorg i vardagsrummet
och sa:
"Om det är en flicka till lägger vi henne i korgen
och sätter ut henne på gatan."
Barnmorskan ropade: "Det är en pojke!" precis när han föddes.
Din morfar var överlycklig.
Han ropade: "Vi skjuter upp fyrverkeri och firar!"
Din lillebror föddes 1990.
MIN MORFAR
Efter att du föddes ville de sterilisera din mamma.
Din mormor vågade inte säga emot.
Hon lät dem nästan sterilisera din mamma.
Men jag kämpade emot.
De gick till slut med på att hon fick föda ett barn till fem år senare.
Jag kunde stå ut med fem år.
Vem beordrade steriliseringen?
Byns myndigheter.
Allt är bra nu. Allt är mycket bättre, bebisen!
Du har det mycket lättare än din mamma.
Jag flyttade till USA sex år innan min son föddes.
När jag tog med min son tillbaka till byn
insåg jag hur traumatiskt det är att bli förälder i Kina.
BYNS DAGIS
När jag besökte byns dagis, där min mamma undervisar,
påmindes jag om läroböckerna vi hade om ettbarnspolitiken
när vi var små.
Vårt liv är så fint
Jag brukade tro att jag visste allt man behövde veta
om ettbarnspolitiken.
Vilket underbart liv vi har
Men nu undrade jag om det var mina egna tankar
eller om de var inlärda.
Jag bad min granne ta med mig för att träffa byns tidigare ledare,
den som hade ansvaret när ettbarnspolitiken infördes.
Han var en av de som morfar bråkade med
om att sterilisera min mamma.
Kom hit och öppna dörren.
FRU TILL BYNS TIDIGARE LEDARE
Jag är lärare Zaodis dotter.
Jag undrade varför du såg så bekant ut.
Lärare Zaodis dotter är på besök från USA.
Är du Nanfu?
Ja, det är jag.
Jag kände nästan inte igen dig.
Jag har förändrats, men jag ser ändå ut som min mor.
Väldigt lika. Det var därför jag stirrade så.
Spelar folk i USA kort?
Ja, det gör de.
BYNS TIDIGARE LEDARE 74 ÅR GAMMAL
Vad var din titel?
Jag var byns lagledare,
byns partisekreterare och sedan byhövding.
Ettbarnspolitiken var svår att införa.
Varför var det svårt?
Ettbarnspolitiken...
Traditionellt sett vill alla ha en son.
Ettbarnspolitiken var mycket strikt
men det var svårt att ändra på folks tankesätt.
Vanliga människor köpte det inte.
Hur förklarade du det när de inte köpte det?
Vi övertygade dem med propaganda.
Det hålls opera- och dansframträdanden i varje by.
Jag har skrivit operor för att förespråka fördelarna
med att bara ha ett barn.
PROPAGANDAARBETARE FÖR FAMILJEPLANERING
Mitt mål var att främja ettbarnspolitiken
med hjälp av folkkonst.
Färre barn ger ett lyckligare liv!
Män som Liu Xianwen arbetade i hela Kina för att förespråka ettbarnspolitiken.
Långt innan jag ens kunde prata
var jag omringad av budskap som hyllade politiken.
Det var TV.
Vi har tagit till oss ettbarnspolitiken.
Våra liv är så bra nu, tack vare partiets framsynthet!
Teaterframföranden.
Ettbarnspolitiken är sannerligen bra!
Ettbarnspolitiken ger oss hopp!
Implementera vår nationalpolitik till fullo!
Till och med barnsånger.
Om ni skaffar ett andra barn Bryter ni mot lagen
Då blir ni gripna
Om ni försöker fly Hamnar ni i fängelse
Tänk efter först
Säg inte att jag inte varnade er
Och jag, liksom alla andra, gick med i kören.
Här framför jag propagandasånger.
Vi hade samma smink, samma kläder
och samma mentalitet.
Vad sa du när du förespråkade politiken?
Jag sa att reglerna
kom från ovan.
Vi på lägre nivå ville inte ha det, men hade inget val.
Det var all förklaring jag kunde ge.
Annars var vi tvungna att riva deras hem...
...eller ta deras ägodelar.
Det var tufft att vara tjänsteman på den tiden.
Vi fick utföra orderna,
men folk...
...motsatte sig.
De gjorde motstånd.
Tyckte du att det var grymt när du såg hem rivas?
Det kan ha varit grymt.
Men regler är regler. Vad kunde vi göra?
Som jag sa,
det var tillfällen då kvinnor
vägrade att steriliseras i en viss by
och då
fick länets tjänstemän gå
och tillsammans tvångssterilisera henne.
Det var verkligen förfärligt.
Jag stod inte ut med att se på.
Jag kunde inte ta del i det.
Jag stod bara och såg på.
Vi var tjänstemän ute på landsbygden.
Vi var tvungna att följa befälsordningen.
Ordervägran tolererades inte.
När vi gick frågade jag min granne som var med mig
om han kunde ta mig till att träffa kvinnor som påverkats av politiken.
Kan vi besöka kvinnor som tvingades till abort?
Det borde du inte. Varför vill du filma där?
Jag vill fråga dem om deras upplevelse?
Du borde låta bli. Vem vill minnas sådana smärtsamma minnen?
Men de fick aldrig en chans att prata om det...
Dra inte in honom i trubbel!
Jag vet...
Om du drar in honom i trubbel får din mamma sota för det.
Tro mig.
Det kvittar att din farbror är tjänsteman.
Nej, du missförstod...
Om du ställer till besvär...
Det ska jag inte.
Orsaka inte problem...
Det ska jag inte.
Han är en hederlig man.
Jag vet.
Den kvällen bestämde jag att det var bäst att tala med nån jag kände.
Så jag besökte den lokala barnmorskan
som förlöst alla barnen i byn, inklusive mig själv.
BARNMORSKA
Hon var glad att se mig.
Hon visade bilder av min mormor
som brukade vara i samma propagandaband som henne.
Jag brukade ha ett foto med din mormor... Din mamma fick det.
Din mormor är med i den här bilden med, fast jag ser inte vem hon är.
Hur många förlossningar genomförde du in din karriär?
Jag vet inte hur många...
Jag förlöste...
Jag vet att jag varit med om totalt
mellan 50 och 60 000
steriliseringar och aborter.
Jag beräknade detta av dåligt samvete eftersom jag aborterade
och dödade bebisar.
Det var många jag förlöste vid liv och dödade.
Mina händer darrade.
Men jag hade inget val. Sådana var reglerna.
Vi fattade inga beslut. Vi utförde bara order.
BYLÄKARE
Sjukvårdsgruppen organiserades på länsnivå.
I 20 år reste vi runt för att göra steriliseringar och aborter.
Hur lång tid tar en sterilisering?
Sterilisering tar tio minuter.
Jag gjorde över 20 per dag.
På den tiden blev kvinnor bortförda av tjänstemän,
bundna och släpade till oss...
...som grisar.
Jag har varit pensionerad i 27 år.
Jag har en regel:
inga fler förlossningar, aborter eller steriliseringar.
Jag behandlar enbart infertila patienter.
Titta!
GYNEKOLOGISKA SJUKDOMAR MANLIG/KVINNLIG INFERTILITET
På väggen fanns en lång lista av infertilitetssjukdomar.
Bredvid hängde flaggor från folk som hon hjälpt få barn.
Jag var inte hemma när de här flaggorna kom.
Mitt barnbarn tog emot dem.
Se här... de är från Fujian-provinsen,
de skickades från någon som jag behandlat.
Är det ljust nog för din kamera?
Jag tänder alla lamporna. Jag är glad att du är här.
Varför valde du att behandla infertilitet?
Jag vill bota för mina synder
för alla aborter och barn som jag dödat.
Som man sår får man skörda.
Botgöringens tid kommer för mig.
De flesta av mina medarbetare har redan gått bort.
Jag har hängett mig åt välgörenhet.
Jag är alltid först med att donera pengar
till att bygga tempel, broar eller monument.
Jag har gjort mycket fel i det förflutna.
Somliga kan säga att det inte var fel eftersom det var mitt jobb.
Men det var jag som dödade.
Jag var bödeln.
Jag dödade ju barnen, eller hur?
Staten gav ordern, men det var jag som utförde det.
En 108-årig munk sa en gång:
"Om du behandlar de infertila för så lite pengar som möjligt
kan varje barn du för till världen motverka hundra som du dödade.
Hans ord blev kvar i mitt hjärta så jag bestämde mig för att göra förändringen.
Min by är en av många tusentals i landet
och varje by hade barnmorskor och familjeplanerare.
Varje år kunde staten straffa eller belöna dem,
beroende på hur många barn som föddes i deras område.
NATIONELLA FAMILJEPLANERINGSPRISET
Idag ska vi höra tal
från utmärkta familjeplanerare.
De har skapat familjelycka och är erans mest beundransvärda personer.
Vi välkomnar dem med den varmaste av applåder!
I 30 år
har Jiang utfört sin plikt på ett lojalt sätt
och förtjänat kärlek och respekt från sina medborgare.
Hon har flera gånger röstats fram som folkets representant
i nationalkongressen.
Hon har vunnit flera priser, inklusive för enastående nationell arbetare!
Vi uttrycker vår tacksamhet med en varm applåd.
FAMILJEPLANERARE
Detta är nationella priset för framstående arbetare...
Enastående arbetspriset.
Certifikat för föredömlig arbetare från 16:e folkkongressen.
Priset för föredömlig arbetare.
Den nya erans mest beundransvärda person.
Enastående arbetare för barnfrågor.
Detta foto är...
...från när jag togs emot av våra nationella ledare.
Här är president Jiang Zemin,
president Hu Jintao och många andra nationella ledare.
Här står jag, med en röd blomma.
Ho stod rakt bakom Wen Jiabao,
landets dåvarande premiärminister.
Mottagen som nationell hjälte,
upprepades Jiangs historia om och om igen på statlig TV.
PROPAGANDAVIDEO, 1998
Ettbarnspolitiken var nödvändig.
Sedan den implementerats på 70-talet
har vårt land förhindrat 338 miljoner födslar
och besparat resurser värda 130 miljoner dollar.
Våra familjeplanerare möjliggjorde detta.
Jiang är ett utmärkt föredöme
bland dem.
Om jag kunde vrida tillbaka tiden
hade jag gjort detta arbetet igen.
Blickar jag tillbaka
var politiken helt korrekt.
Våra ledare var profetiska.
Om det inte var för politiken hade landet gått under.
Jag var bara 19 när jag började arbeta med familjeplanering.
Inledningsvis ansåg jag att tvångsaborter
var en ohygglighet.
Flera gånger ville jag sluta.
Men ledarna sa åt mig:
"Det är vårt lands politik
och som partimedlem blir jobbet än mer utmanande
och man måste vara än mer besluten att ta sig an det.
Många foster blev aborterade vid åtta eller nio månader.
De var fortfarande vid liv när de blev aborterade.
Ibland försökte gravida kvinnor rymma. Vi fick jaga dem.
En gång var en gravid kvinna så förkrossad
att hon tog av sig alla kläder och sprang iväg helt naken.
När vi inte kunde fånga henne vände vi oss till partisekreteraren:
"Var ska vi ta henne? Det finns inget att greppa tag i."
Så var det.
Under aborterna brukade kvinnor gråta,
svära, slåss, bli galna...
De minnena...
Jag var tvungen att prioritera nationens intresse över mina känslor.
Det var som ett krig. Döden är oundviklig.
Så var det verkligen.
Vi utkämpade ett befolkningskrig.
"Vi utkämpar ett befolkningskrig"
var en av myndigheternas slogan under ettbarnspolitikens tid.
Kina startade ett krig mot befolkningstillväxt,
men det blev ett riktigt krig mot sitt eget folk.
Jag gjorde ett projekt som hette Motiv.
Jag målade foster på boken
Maos lilla röda.
Ett foster på varje sida
på 366 sidor, som symbol för att detta sker varje dag.
Som människa krävs det mod för att döda en person.
KONSTNÄR
Framförallt unga sköterskor,
hur kunde de förmå sig att döda?
Vad fick dem till det?
Det härstammar från långvarig indoktrinering.
Vad för indoktrinering specifikt?
Till exempel: "Det kollektiva intresset över allt annat",
"individer underkastar sig kollektivet"
och "partiet är ofelbart".
Denna indoktrinering förstör personers mänsklighet,
individualitet och samvete.
Om det är partiets order, måste det vara det rätta.
De flesta ifrågasatte aldrig detta.
Vad fick dig att ifrågasätta dem?
Jag...
Jag började utforska ettbarnspolitiken som tema år 1996.
På den tiden var sopor temat för mina tavlor.
Detta stället är under en bro.
Det fanns olika sorters sopor där, inklusive
plast, träavfall och konsumentavfall.
Just det här området
hade många bortkastade skyltdockor.
Jag blev berörd av vad jag såg och ville fånga det i mitt arbete.
När jag
kollade in området
hittade jag, bland soporna,
ett bortkastat foster.
På utsidan var det invirat i en svart plastpåse
och på insidan i en gul plastpåse där det stod "sjukhusavfall".
Därefter vill jag lära mig mer
om ettbarnspolitikens aktuella situation.
FOTON TAGNA AV PENG WANG
Jag ville samla dess foster och bevara dem
så att folk kunde se fenomenets omfattning,
hur skört livet är
och vilken respekt varje liv förtjänar.
Jag ville att folk skulle tänka:
hur kan vi göra såhär
och varför?
Det är tragiskt för en nation att sakna minnen.
När ettbarnspolitiken är över
och folk kan få ha så många barn som de vill,
kommer minnet av ettbarnspolitiken förloras.
Eftersom jag har sett mitt barn växa upp sedan han föddes
minns jag tydligt hur söt han var när han sov.
När jag såg detta foster kändes det som att jag såg på min egen son.
Hans hud var rosaaktigt
trots att han inte rengjorts efter födseln.
Han var ett vackert barn.
Men han var död.
Han hade ännu ett leende.
Jag undrade:
"Varför skulle han le efter att ha blivit aborterad och dödad?"
Det är som att han visste att livet i Kina
skulle bli outhärdligt
och var glad att han undslapp det.
Du tycker fortfarande att ettbarnspolitiken var bra?
Ja. Om det inte var för ettbarnspolitiken hade det rått kannibalism i Kina.
-Hade det blivit så allvarligt? -Absolut.
Om man har ett äpple kan ett barn få hela,
men fyra barn hade behövt dela.
Kom igen...hur mycket kan ett barn äta?
Och snart kan de växa upp och kan bidra...
Folk brukade svälta ihjäl.
Minns du hur svårt livet var för din pappas generation?
Inget att äta förutom risskal,
vilket orsakade kronisk förstoppning...
Men de överlevde ändå.
De överlevde, men levnadsförhållanden var extremt svåra.
Din morfars generation då?
Ännu svårare.
Hur många barn jag har?
Din äldsta moster,
din pappa,
din morbror,
en son till som heter Guoguo,
Guoguo...
och en dotter till som heter Lanlan.
Lanlan dog i din mormors armar.
På den tiden fick många barn i byn smittkoppor,
men det var inte vad hon led av.
Läkaren trodde att det var smittkoppor och gav henne en spruta.
Den eftermiddagen var hon död.
Guoguo dog av...
Det hade med hjärnan att göra...
-Meningit? -Precis. Meningit.
Min morfar blev 83 år.
Han genomlevde krig, svält och revolutioner.
Det var inte bättre för mina egna föräldrar.
Min far dog av en hjärnblödning när han var 33.
Och hans korta liv handlade mer om överlevnad än att bli fullbordat.
Ingen i min familj ifrågasatte politiken eller hur den implementerades.
Myndigheterna använde musik och TV för att visa folk ett bättre liv
som de kunde föreställa sig
så länge de följde reglerna.
EN KÄRLEKSLÅT FÖR MITT LAND PROPAGANDALÅT
Även i de svåraste av tider
Ställs man inför utmaningar Med den yttersta ärlighet
Kämpa på och ha tillit
Imorgon kommer att bli en bättre dag
Var inte så kritisk mot ettbarnspolitiken.
Det är grymt att riva folks hem,
men det är en nödvändig åtgärd
för att genomdriva politiken,
eftersom alla vill ha fler barn.
Jag önskar att jag kunde säga något till min mamma.
Liksom de flesta i Kina, tror hon att politiken
var nödvändig för Kinas överlevnad.
Men jag undrade om folk som hon
verkligen tyckte att det var värt familjernas uppoffringar.
När jag föddes...
Om jag hade fötts som flicka hade jag lagts i en korg och skickats bort.
Hade jag varit en flicka hade jag blivit bortkastad.
MIN YNGRE BROR
Vår far dog vid ung ålder.
Du gick på högstadiet och jag på mellanstadiet.
Eftersom mamma inte hade råd med oss båda i skolan
bestämde hon att du skulle börja arbeta direkt.
Du kunde hjälpa familjen med pengar
men även ta hand om mig själv.
När jag fick veta det...
...kände jag mig otroligt ledsen,
men jag hade ingen kontroll över det...
Morfar, betyder min son detsamma för dig som min brors son?
Självklart inte.
Vad kallar din son mig?
Det blir väl gammelmorfar?
Nej, utökad gammelmorfar.
Det är utökat.
Vi är separerade.
Din brors son kallar mig sin direkta gammelmorfar.
Han är inom kärnfamiljen, men du är utanför.
Vad är skillnaden?
Du och din bror är syskon.
Är vi inte desamma?
Men du gifte dig in i någons familj.
Vi vill alla ha en son till barnbarn.
Hurså?
För att föra vidare familjenamnet!
Utan en manlig avkomma
skulle familjen dö ut.
Men döttrar då?
Döttrar gifter man permanent bort till andra familjer.
När jag kom tillbaka hit insåg jag
att jag inte ens har en bild på mig och min morfar
eftersom han bara tog bilder med barnbarnen som var pojkar.
En sak som är särskilt absurt...
Mödrar och mormödrar föredrar sina manliga avkommor med,
trots att de själva är kvinnor.
Mormor sparade till exempel godsaker åt mig, men inte dig.
Mamma valde mig över dig att vidareutbildas.
När min mamma föddes gav de henne namnet Zaodi
vilket betyder "ge oss en yngre bror snart".
Hon hjälpte senare sin yngre bror att överge sin dotter på marknaden
så han kunde försöka för en son.
Vi kunde inte göra oss av med bebisen
mitt på blanka dagen
så vi bar henne i en korg, klättrade över bergen,
medan det var mörkt ute.
Vi lade 20 dollar i hennes kläder
och lämnade henne på köttdisken på marknaden.
Hon var där i två dagar och två nätter.
Ingen ville ha henne. Hennes ansikte var fullt av myggbett.
Hon dog till slut.
Verkligen?
Sen begravde vi henne.
MIN MORBROR
Mamma sa att du grät länge.
Det är väl klart.
Vem hade inte gjort det? Jag grät oavbrutet.
Efter att ha blivit mamma själv
står jag inte ens ut med att höra min son gråta i tre minuter.
Hur stod du ut?
Mamma hotade med att begå självmord:
"Om du behåller flickan dödar jag antingen mig själv
eller stryper henne innan jag dödar mig själv."
Jag trodde att jag kunde rädda henne.
Fast hon dog ändå.
Om hon inte hade dött hade hon varit 27 eller 28 nu.
Jag önskar att jag kunde säga
att min morbror var den ende i familjen som övergett barn.
MIN FASTER
Mina två svägerskor hjälpte mig att ge henne till en människosmugglare.
-Var det någon du kände? -Ja.
Arbetade denne med människosmuggling?
Ja. Hon är släkt med min make.
Släkt hurdå?
Hon är min makes kusin.
Hade hon gjort det i många år?
Ja och jag hörde att hon fick 45 dollar per barn.
Betalade hon dig?
Nej. Ingen ville ha flickor,
många flickor blev kvarlämnade på marknaden och dog i solen.
-Verkligen? -Det var maskar på deras döda kroppar.
Din mormor berättade att ingen ville ha henne på marknaden.
Hur kunde jag lämna henne där att dö med de andra bebisarna?
Just då tänkte jag inte ens på hennes framtid,
jag ville bara att hon skulle få leva.
De stora antalet övergivna bebisar
skapade möjligheter för människosmugglare i Kina.
I min by kallade vi dem kontaktförmedlare
eftersom de tog oönskade barn och hittade hem åt dem.
När jag talade med min moster väcktes ett minne till liv
om en tio år gammal nyhetshistoria
där en hel familj dömdes för att ha sålt bebisar till barnhem.
Just då verkade det ondsint att någon kunde sälja bebisar sådär.
Men nu undrade jag om myndigheternas version av deras brott ens stämde.
F.D. MÄNNISKOSMUGGLARE
Jag spårade rätt på människosmugglaren Duan Yueneng i Shenzhen.
Duan dömdes till fyra år i fängelse men arbetar nu som väktare.
Dagen jag var där hade han sin rast
och rotade igenom möbler från ett företag som gått i konkurs.
Vilken bekväm stol!
Var du och din familj landets största människosmugglare?
Jag vet inte om vi var störst
men vi var troligen verksamma under längst tid.
Hur många bebisar satte ni på barnhem?
Om jag räknar på det,
skulle jag säga runt tiotusen.
Tiotusen bebisar?
Ja...inte bara ett fåtal tusen.
-Tiotusen? -Ja, 10 000.
TÅGSTATION
Antalet 10 000 tyckte jag lät högt.
Men jag kunde inte bekräfta det.
Jag bad honom visa mig hur de gjorde.
Han brukade ta tåget varje dag
mellan Guangdong-provinsen, där han hittade bebisar
och Hunan-provinsen,
där han sålde bebisarna till barnhemmen.
Jag brukade gå längs med denna vägen, dag och natt,
för att hitta övergivna bebisar.
I så fall tog jag med dem till barnhemmen.
Barnhemmen betalade mig 200 dollar för varje barn.
Sedan adopterades barnen bort till andra länder.
Människosmugglarna betalades med pengarna från adoptionen,
vilket vidmakthöll utbytet.
Kom alla bebisarna från Guangdong och Hunan?
Ja.
-Hittade ni så många i de två provinserna? -Ja.
Jag minns att jag brukade cykla runt som 17- eller 18-åring...
Godmorgon!
Jag brukade se fyra eller fem övergivna barn längs med vägen.
Började du smuggla bebisar vid den åldern?
Nej, jag såg dem bara dö.
Jag visste inte vart jag kunde ta dem.
Jag började ta med de övergivna barnen till barnhemmen runt 1992-1993.
1992 var året som Kinas inledde
sitt internationella adoptionsprogram
vilket lät utlänningar adoptera kinesiska barn.
Kraven från barnhemmen växte så fort att Duans familj fick söka hjälp.
Våra hjälparbetare var sopgubbar,
leveransbud för gascylinderenheter,
taxichaufförer och bussförare.
Deras jobb kräver att de oftast måste resa runt i stan.
De plockade upp övergivna bebisar varhelst de såg dem.
De kom alla från det lägsta samhällsskiktet.
De tyckte synd om bebisarna och ville hjälpa till.
I början gjorde vi det inte för pengarna.
Vi ville bara rädda bebisarna
och hjälpa dem få mat och skydd.
DUANS SYSTER
Vi tänkte att barnhem var välgörenhet.
Vi tog bebisar till statliga barnhem.
De betalade mig,
borde inte de åtalas först?
Detta är vår dom.
Min yngsta syster fick tio år.
Min äldsta syster fick 15 år
och jag fick sex.
Det var en sopsamlare som fick fem år
för att ha gett en bebis till min syster.
Jag påbörjade min dom vid 32 års ålder, släpptes vid 42,
min son var bara fem när jag fängslades.
Jag var i fängelse så länge
att jag och min son verkar leva helt olika liv
och inte verkar ha något gemensamt.
Om ettbarnspolitiken aldrig införts
hade detta aldrig hänt oss.
Politiken tog inte bara nyfödda bebisars liv,
det förstörde även många vuxnas liv.
Saknar du någonsin din dotter?
Självklart, det är omöjligt att inte göra det.
Jag vet inte om hon lever.
Berättade människosmugglarna inget?
Nej, det gjorde de aldrig.
De ville inte att de biologiska familjerna skulle spåra rätt på bebisarna
och ta tillbaka dem i framtiden.
Det har gått 30 år,
tänk vad fort tiden går!
Om du blickar tillbaka,
hatar du den politiken?
Vad är det att hata? Politik är politik.
Inget alls?
Jag hyser inget hat.
Det är mitt öde.
Ditt öde för att du födde en dotter?
En spådam sa en gång att det är mitt öde.
Fram tills min moster berättade om sin övergivna dotter
visste jag aldrig att jag hade en kusin.
Nu blev jag full av frågor.
Var kan hon vara?
Och var är barnen Duan skickade till barnhem?
En familj i Amerika har försökt att svara på dessa frågor i 18 år.
MEDGRUNDARE, RESEARCH CHINA
Det finns poster som visar att barnen antingen kom från familjen Duan i Wuchuan
eller från en utomstående familjeplaneringsfirma.
Och det är bara förbluffande
att av de hundratals barn som adopterats internationellt
verkar bara en handfull av dem ha hittats.
-Resten togs in av andra människor. -Ja.
Long Lan och hennes make Brian grundade tillsammans Research-China,
en betaltjänst som försöker föra samman adopterade barn
med sina biologiska familjer i Kina.
Deras sökande började med deras egna barn.
Min make och jag adopterade tre flickor
från barnhem i Kina.
Varför det var så populärt att adoptera från Kina?
Det viktigaste var att programmet i Kina, från början,
var så extremt förutsägbart.
Man visste exakt hur mycket pengar man behövde ha med sig till Kina.
Man visste var man skulle vara varje dag.
Man visste vilka formulär man skulle skriva på.
Allt var till hundra procent iscensatt.
Vad var totalkostnaden för att adoptera från Kina?
Jag skulle säga minst 10 000 dollar,
upp till 20-25 tusen dollar.
Så vi gjorde efterforskningar, lämnade in vår ansökan
och adopterade Meikina den fjärde april 1998.
Och det var på alla sätt och vis en livsförändrande upplevelse.
Och vi sa: "Det där måste vi göra om."
Se nu in i kameran. Två, tre, ett.
-Kom igen. -Här. Ett, två...
Min äldsta dotter har alltid velat träffa sina biologiska föräldrar.
En dag frågade hon mig:
"Mamma, varför vill inte min familj ha mig? Varför? Varför?"
Sen sprang hon och gömde sig under sängen.
När jag gick till henne började hon gråta.
Herregud... Jag visste inte vad jag skulle säga.
I större delen av Meikinas liv
trodde de att de visste hur hon kommit till dem.
Jag började göra efterforskningar i Kina runt år 2000
och intervjuade en letare.
En sak vi vill veta
är när på dagen hon hittade Meikina?
Och detaljrikedomen i upplevelsen som hon målade upp för mig
framstod som helt tillförlitlig.
Morgon runt kl. 08.00.
Hur mådde hon? Var hon invirad eller i en låda?
Hon var i en pappersbur.
-I vad? -En pappersbur.
-En kartonglåda? -Kartonglåda. Ja.
I tio år var jag övertygad om att den berättelsen stämde.
Och sen sa Lan till slut:
"Vi kanske borde åka tillbaka
så jag kan prata med den här letaren själv."
Så hon åkte tillbaka, hittade kvinnan
och hon blev lite nervös och sa:
"Har ni talat med barnhemmet?
Jag hade faktiskt inget med er dotter att göra.
De skrev bara dit våra namn för adoptionen.
Vi hittade inte er dotter."
När Lan ringde mig och berättade det, tänkte jag:
"Det är otroligt."
För nu insåg jag att barnhemmet
hade förberett letaren innan jag ens kom dit, år 2000:
"Ge honom en bra berättelse. Hitta på något som låter bra."
Och så är det i de allra flesta fallen
när västerlänningar åker till Kina,
de berättar samma historia om och om igen.
Det måste ha varit mot slutet av 2005
som jag läste om familjen Duan och människosmugglingen
och upptäckte avvikelser.
Det gjorde mig nyfiken
och jag ville kontakta Duan för att fråga hur de arbetade.
Varför hittar jag inte den?
Jag träffade Duan år 2010,
efter att han släppts från fängelset.
När jag talade med Long Lan, insåg jag
att jag följde den väg som hon redan upptäckt.
Dessa är från USA, Kanada, Spanien...
Är detta namn på barn?
Ja, så många...
När de påstod att barnen hittades framför barnhemmen, stämmer det?
Hon hade kontaktat Duan och hans familj många år innan jag gjorde det.
Hon har en kopia av allt från rättegången mot Duan.
Hon intervjuade även Duans mamma
som gick bort för flera år sen.
Hon var den första i familjen som sålde bebisar till barnhem.
När ni kom med en bebis till barnhemmet för första gången,
vad sa föreståndaren till er?
Han sa...
Hur mycket betalade han er?
Han sa att eftersom jag tagit hand om henne ett tag,
skulle han ge mig 115 dollar.
Tog du hand om henne tills hon var två år?
Hon var gammal nog att mata sig själv,
men jag kunde inte se efter henne längre.
Var det svårt för dig att ge bort henne?
Det var tufft.
Jag var otröstlig, jag grät och grät på barnhemmet.
Föreståndaren frågade mig: "Är hon ditt barnbarn?"
Jag sa: "Nej, jag hittade henne."
"Hittade henne? Hennes familj övergav henne.
Vad fan gråter du för?"
Han skällde ut mig och sa:
"Sluta gråta. Hon har det bättre här.
Hennes liv kommer att bli bättre än ditt.
Om du hittar fler övergivna barn, se till att ta med dem hit."
Så barnhemmet anlitar,
inte på något officiellt sätt, men de skapar ett rekryteringsnätverk
av läkare, barnmorskor, fosterfamiljer och så vidare.
Alla som kan hitta och lämna in barn till barnhemmet.
När barnen kommer till barnhemmet måste de förstås...
Barnhemmet måste förfalska uppgifterna
och säga: "Då väljer vi det tredje högstadiet idag."
Och till familjen som adopterar säger de:
"Ert barn hittades på det tredje högstadiet."
Fast de faktiskt aldrig hittades alls.
Så barnhemmen kommer överens med lokalpolisen och säger:
"Vi ska komma med rapporter om barn som hittats
och ni måste stämpla och skriva under dem
och sen betalar vi er 50 yuan för varje rapport."
Annonserna om barn som hittats sätts in i tidningar som ingen läser.
Det är bara ett foto med lite information om barnet,
deras kön, deras hälsa
och var de påstås ha hittats,
ålder, deras födelsedatum, med mera.
Och längst ner i annonsen står det:
"Den biologiska familjen har 60 dagar på sig att hämta barnet
annars kommer barnet att adopteras bort."
När jag tittade på annonserna
undrade jag om barnens bakgrund.
Om de inte var föräldralösa,
gavs de bort till kontaktförmedlare, som med min egen kusin?
Jag hittade många tvillingar.
De flesta blev troligen separerade
och vet inte ens att de har en tvilling ute i världen.
Sedan 1992 fram till nu har åtminstone 130 000 kinesiska barn
adopterats till utländska familjer.
När man tar den informationen från alla barn
och sätter samman det,
börjar man se mönster.
Det är här som barnhemmet menar att barnet hittades.
Så man kan se: barnhemmets grind,
medborgarhuset, barnhem, medborgarhuset, barnhem.
Det blir tydligt att de hittat på informationen
eftersom de använder samma platser om och om igen.
Korruptionen och bedrägeriet var landsomfattande.
Följande städer har absolut varit inblandade
i bebissmuggling:
Familjeplaneraren brukade komma in
om man hade för många barn
och de rev ens hus
eller så tog de en gris eller något.
När barnhemmet anslöt sig till internationella adoptionsprogrammet,
förändrades det
och nu såg de en situation som alla kunde vinna på,
där familjeplaneraren kunde gå in och ta barnet som inte registrerats,
ge det till barnhemmet
och barnhemmet belönade familjeplaneraren
och sedan adoptera bort barnet utomlands.
Jag bodde i Kina tills jag var 26 år
men jag hade aldrig hört att myndigheterna
konfiskerade barn under ettbarnspolitikens tid.
Jag blev chockad när Brian sa att det avslöjats för flera år sedan,
medan jag ännu bodde i Kina.
Såhär såg jag ut då.
I hela mitt liv
hade jag blivit lärd att kärleken för mitt land
skulle vara lika stor som kärleken för regeringen och partiet.
När jag ser tillbaka på den tiden i mitt liv
är det förbluffande att jag var så ovetande.
Om det är så vanligt förekommande, varför tror du inte folk känner till det?
De kinesiska myndigheterna utövade stort inflytande
för att undertrycka sanningen.
De hotade tidningen och journalisten.
Journalisten fick lämna Kina
på grund av allt det där.
Jag e-postade journalisten, som lever i exil i Hong Kong
och frågade om vi kunde träffas.
Han ville bara träffas på ett hotell
eftersom han inte ville avslöja sin riktiga adress.
Så fort artikeln publicerats blev jag avskedad.
Myndigheterna förbjöd omedelbart alla uppföljande artiklar.
Pang hade omfattande bevisning.
Han och en kollega hade tagit med sig kameror till Hunan-provinsen 2010.
HUNAN-PROVINSEN
Myndigheterna riktade in sig på familjer i Longhui,
ett av Kinas fattigaste områden.
Zhou, är du hemma?
Hur gammalt var ditt barnbarn när de tog henne?
Tre och en halv månader.
Hur tog de henne?
Jag gömde henne i detta gamla hus.
Åtta eller nio personer kom och tog henne.
Gav de er böter efter att de tagit bebisen?
Ja. Men vi hade inte råd.
Hur mycket var böterna?
Tvåtusen dollar.
Bad de dig eller någon annan?
De bad mig.
Vem bad dig?
En av familjeplanerarna.
Men jag minns inte vilken av dem.
En familjeplanerare?
Ja.
Det var här vi gömde oss.
Gömde er?
Ja, vi gömde oss under svinstian.
De bad oss betala 1 500 dollar.
Femtonhundra?
Myndigheterna behövde pengarna
så de inledde en plan: sociala underhållsavgifter.
Familjeplanerarna,
medborgarrättsbyrån, polisen och domstolarna.
Flera myndigheter samarbetade för att samla in avgifterna.
Detta är en slogan de skrev på väggen.
"Den som bryter mot ettbarnspolitiken förlorar sina tillhörigheter."
Vi filmade detta år 2011
och det finns fortfarande kvar sådana skyltar.
Under min uppväxt såg jag sådana skyltar överallt.
LÅT BLI ATT BLI GRAVID ELLER FÖDA UTAN TILLSTÅND
ANMÄL ALLA SOM HAR MER ÄN ETT BARN, BELÖNING UPP TILL 120 DOLLAR.
ALLA SOM MOTSÄTTER SIG STERILISERING KOMMER ATT GRIPAS.
OM EN PERSON VÄGRAR ATT STERILISERAS BLIR HELA FAMILJEN LIDANDE.
TA I MED HÅRDHANSKARNA MOT HEMLIGA GRAVIDITETER
DU KAN HÅLLA DET DOLT EN TID, MEN INTE LÄNGE.
BLI IGÅNGSATT, GÖR ABORT - FÖD INTE!
BÄTTRE ATT FÄLLA EN FLOD AV BLOD ÄN ATT FÖDA MER ÄN ETT BARN.
Hur många barn fördes bort i Shaoyang?
Jag har konkreta bevis på 20,
men det är bara toppen av isberget.
Zeng Shuangjie, hur gammal är du?
-Tio år gammal. -Hon var bara tio när vi träffades.
Sen visade han bilder av Zeng Shuangjie.
TIO ÅR GAMMAL
Han berättade att Zeng hade en tvillingsyster som togs från familjen.
Den äldre tvillingen sattes på barnhem för att de bröt mot ettbarnspolitiken.
Familjen fick betala böter för att få tillbaka henne.
Vad sa de om böterna?
Först bad de om 500 dollar.
Sedan blev det 800 dollar och sedan 1 500 dollar.
Böterna växte varje dag.
Hon blev kort därefter adopterad av en amerikansk familj.
Den amerikanska familjen är också offer
eftersom det statliga barnhemmet
påstod att bebisarna var föräldralösa,
trots att de inte var det.
Pang skrev en bok i Hong Kong
som heter The Orphans of Shao.
Han använde tvillingflickans bild på omslaget.
Den gavs inte ut i Kina.
En engelsk version publicerades
med hjälp av en amerikansk ideell förening.
Sedan Pangs artikel publicerades 2011
är situationen för familjer i Shaoyang i princip densamma.
De ansvariga människorna har inte ställts inför rätta.
Jag ska hjälpa dig att hitta din tvillingdotter.
-Var detta den yngre? -Ja.
Hon är uppvuxen.
Hon är 16 nu.
Engelska.
E-N-G-E-L-S-K-A.
ÅLDER: 16
Historia. H-I-S-T-O-R-I-A.
Pappa berättade att jag har en tvilling
som bor i USA nu.
Hon hade precis lärt sig gå när de tog henne.
Jag undrar om hennes adoptivföräldrar behandlar henne väl.
USA är väl ett i-land?
Hon får säkert äta mjölk och bröd till frukost.
Hon måste ha ett bra liv.
Jag hoppas att hon en dag kommer tillbaka och återförenas med vår familj.
Vi kan fira det kinesiska nyåret på våren,
fiska kattfisk i floden på hösten
och ha snöbollskrig på vintern.
Vi ska klä oss likadant, ha samma frisyr,
gå i skolan ihop, äta tillsammans
och komma hem tillsammans.
Jag berättade för Lan om min moster och min kusin.
Hon sa att hon kunde hjälpa till.
Hur gammal var din dotter när hon fördes bort?
Tjugo dagar.
Trots att vi bara var tillsammans i 20 dagar
kände jag mig bunden till henne och var uppriven när de tog henne.
Jag kan ta ett DNA-prov
för att se om vi får en träff utomlands.
Baserat på hennes ålder finns det en god chans...
Vad är åldersgruppen på de adoptivbarn du hittat?
Det äldsta vi har hittat
föddes år 1988.
Mitt föddes 1989.
Ettbarnspolitiken var strikt på den tiden.
Låt mig ta ditt DNA-prov.
Spotta i den här tills ditt saliv når denna linjen.
Jag vore så tacksam om ni hittade henne.
Tacka henne istället.
Efter att ha träffat min moster reste Lan runt i Kina
och samlade in DNA från familjer för att se om det fanns träffar utomlands.
En sak som slog mig var att alla vi talat med
sa samma sak om ettbarnspolitiken.
Ettbarnspolitiken var strikt.
-Den var extremt strikt. -Mycket strikt.
Ettbarnspolitiken var otroligt strikt.
-Vi hade inget val. -Vi hade inget val.
Vi hade verkligen inget val.
Det fanns inget vi kunde göra.
När jag hörde svaret "jag hade inget val" om och om igen
insåg jag att man kunde fråga vem som helst i Kina
om hur ettbarnspolitiken påverkat dem
och alla skulle säga samma sak.
Jag hade inget val.
Vad hade jag för val?
Jag var så arg, till och med på min egen familj
att det inte var mer de kunde ha sagt eller gjort.
Det var en delad känsla av hjälplöshet.
Det påminde mig om att när alla större livsbeslut fattas åt en,
i hela ens liv, är det svårt att känna sig ansvarig för konsekvenserna.
Long Lan och Brian började testa de DNA-prov
som hon tagit med från Kina.
De hittade inte min kusin, men de fick en träff.
En flicka i USA som är släkt med en familj i Kina.
Här är listan på all DNA som vi fick.
Allt går in i databasen GEDMatch Genesis.
Det är en gratis databas
som låter oss jämföra
vårt DNA med det DNA som finns i databasen.
Lan gjorde lite arbete och jag gick igenom databasen.
Jag gick igenom varje träff för att se om det var nära träffar
och vi fick en träff mellan en flicka och en biologisk familj.
Jag hörde förstås genast av mig till den adopterade
och skickade ett e-postmeddelande om
att hon kunde höra av sig om hon ville veta mer.
Sen svarade hon och sa: "Tack för att ni hörde av er.
Just nu vill jag inte veta mer om min biologiska familj.
Jag är för närvarande inte intresserad."
Har ni berättat för den biologiska familjen?
Inte än, jag tänker bara på den adopterade flickans svar...
Det är svårt för mig att berätta dessa nyheterna
och jag kan tänka mig att det vore
en besvikelse för dem
att få veta att deras dotter inte ens är intresserad
av att få veta mer om dem.
Lan berättade att det är vanligt
att de adopterade inte vill kontakta sina biologiska familjer.
Detta omfattade även barnen hon hittat från Hunan-provinsen
som kidnappades och skickades till statens barnhem.
Inget svar. Det är en besvikelse.
När jag delade situationen med några amerikanska adoptivföräldrar
blev de chockade.
De hade svårt att ta in det
och förnekade det hela.
För dem kändes det som att adoptionen
kunde ha orsakat att hon kidnappades från sin familj.
De var även oroliga för
att deras dotter skulle tvångsåterföras till Kina.
De var rädda att förlora henne.
Så de bröt all kontakt med oss.
Jag förstår till fullo att jag inte kan ändra på allt direkt,
men jag hoppas att mina insatser kommer att löna sig.
Kanske om tio eller tjugo år...
En dag, när dottern vuxit upp
och inser situationen kommer hon...
Okej.
...kommer hon till slut att vilja träffa sina biologiska föräldrar.
Efter att jag lämnat Utah
bestämde jag mig för att åka till Kina med min son igen.
Jag ville följa upp med tvillingsystern vars syster fanns i USA.
Jag tog med mig boken som journalisten i Hong Kong skrivit.
Trots att det inte fanns någon DNA-träff mellan Zeng och systern
hade hennes historia offentliggjorts.
En amerikansk journalist hade hittat hennes tvillingsyster i USA.
Jag trodde aldrig att jag skulle se mig själv på ett bokomslag...
Minns du att du träffade den här journalisten?
Nej, jag var bara tio år.
Vad heter du?
Zeng Shuangjie.
-Saknar du din syster? -Ja.
-Vill du träffa henne? -Ja.
Ettbarnspolitiken är verkligen...
De gick för långt.
De tog så många bebisar.
Som liten förstod jag inte vad som pågick,
men varje barn är sina föräldrars kött och blod
och ingen förtjänar att separeras från sina föräldrar.
Den amerikanska familjen ville inte bli intervjuade,
men Zeng och hennes syster har fått kontakt via sociala medier.
Pappa säger att vi ser identiska ut,
men jag tycker inte att vi är så lika.
Se på hennes ögon här...
Vi kanske hade liknat varann om jag hade haft mittbena.
Har du frågat om hon vill besöka Kina?
Nej, jag tyckte inte att det var lämpligt.
Varför?
För att jag vill att hon ska ta tid på sig,
tänka igenom det och bestämma själv.
-Har hon talat med dina föräldrar? -Nej.
Vet du hur hon kände sig när hon fick veta om sin bakgrund?
Talar ni aldrig om det? Är du inte nyfiken?
Jag har aldrig ställt sådana frågor...
Jag vill inte pressa henne
och jag vill att hon ska ta den tid hon behöver.
Vet du var hon är?
-I USA? -Vet du var i USA?
Jag vet inte.
Jag vet inte varför, men jag vågar inte fråga.
Vad är du rädd för?
Efter att du har pratat med mig kanske jag kommer att fråga henne.
Tycker du inte att det är sånt som vänner pratar om?
Du sa att du var rädd för att fråga,
vad är det du oroar dig för?
Är du rädd att hon plötsligt kan bli irriterad och blockera dig?
För många år sen skämdes jag för att ha en bror.
Men nu känner jag mig lyckligt lottad som hade ett syskon.
Jag vill att min son ska ha ett syskon som jag hade,
men jag vill få fatta det beslutet själv.
Jag slås av det ironiska i att jag lämnade ett land
där staten tvingade kvinnor till abort
och flyttade till ett land där myndigheterna begränsar aborter.
På ytan framstår det som motsatser,
men bägge handlar om att frånta kvinnor kontrollen över deras kroppar.
Ettbarnspolitiken varade i 35 år.
Nu finns det inte tillräckligt med unga som kan ta hand om de äldre i Kina.
Så Kina introducerar en ny familjeplaneringspolitik.
DEN NATIONELLA POLITIKEN ÄR UTOMORDENTLIG
VARJE FAMILJ FÅR LOV ATT HA TVÅ BARN.
ETT ÄR FÖR FÅ, TVÅ ÄR HELT RÄTT.
DE SMÅ FÅR SYSKON, DE ÄLDRE BLIR OMHÄNDERTAGNA.
Skyltarna som fanns målade i min by har blivit ersatta.
Vartenda spår av ettbarnspolitiken raderas.
Två barn är bra
Likt flyttfåglar Återvänder de hem varje år
Men minnet av vad politiken egentligen var
överlever i tankarna hos de som genomlevde den.
Om dessa minnen av ettbarnspolitiken försvinner,
kommer det bara finnas propaganda kvar.
Vilken utomordentlig nationell politik.
Två barn för varje familj!
De unga får syskon och de äldre blir omhändertagna.
Vi känner oss ärorika, vi strålar av stolthet!
ALLA KINESER SOM ARBETADE MED DENNA FILM
FÖDDES UNDER ETTBARNSPOLITIKEN.
DENNA FILM TILLÄGNAS VÅR OCH KOMMANDE GENERATIONER.